Bolygónk eltartóképessége és a túlnépesedés
![](https://humusz.hu/sites/default/files/default_images/alapertelmezett-lead-kep.jpg)
Mostanra a kormányok, az ENSZ és a közvélemény is rádöbbent végre: az ökológiai fenntarthatóság és az emberi közösségek szempontjából bizony nem mindegy, hogy a föld népessége mekkorára duzzad.
Az ENSZ első környezetvédelmi konferenciáját 1972-ben tartották
Stockholmban. Az azóta eltelt negyven évben a környezetvédők rengeteget
vitatkoztak arról, hogy a népességnövekedést felvegyék-e a sürgős
megoldanivalók listájára – a fogyasztás, az ipari mérgek, a fajok
kihalása, a globális felmelegedés, stb. közé. Ám úgy tűnik, a vita
eldőlt. Nyilvánvalóvá vált, hogy az emberi népesség nagysága igencsak
meghatározó a természetes ökoszisztémák egészsége szempontjából.
Gyakorlatilag minden nemzet arra törekszik, hogy polgárai számára egyre
több javat biztosítson, viszont a népességnövekedés miatt
megsokszorozódik az egy főre jutó fogyasztás növekedésének a hatása. Ám
még ha jó irányba indul is az emberiség az energiarendszerek, a
közlekedés, vagy akár az újrahasznosítás terén, félő, hogy
fenntarthatatlan számú népességünkkel így is próbára fogjuk tenni a Föld
teljesítőképességét! Most már végre az ENSZ-ben is rájöttek, hogy baj
van.
Tanácskozás a népesedésről
2014 szeptemberében az ENSZ különleges ülést
tart majd a népesedés témakörével kapcsolatban. Az ENSZ közgyűlése
végre életbe akarja léptetni azt a tervezetet, amelyet még 20 évvel
ezelőtt, az ENSZ népesedési konferenciáján Kairóban írtak meg. A
tervezet célja a népesedési problémák kezelése volt. A 180 nemzet által
aláírt eredeti stratégia a nők jogait, a születésszabályozást és a
gazdasági növekedést jelölte meg, mint a népességnövekedés
megállításának kulcsfeltételeit. A stratégia a jelen helyzetre is
érvényes, ám semmit nem ér, ha nem ültetik át a gyakorlatba
megvalósítható célok és intézkedések révén. A stratégiának továbbá
csakis akkor lesz bármilyen haszna, ha újra tudjuk definiálni a
„gazdasági fejlődés" fogalmát, és ennek mentén jobban odafigyelünk a
világ szegényeinek jólétére, csökkentjük a világ gazdagabb felének
pazarló fogyasztását, és megtörténik a hipergazdagok kezében
felgyülemlett vagyon igazságosabb elosztása.
A kairói konferencia óta a világ népessége 5.7-ről 7 milliárdra
növekedett. Minden évben 75 millió emberrel lesz több a Földön – ez öt
„pekingnyi" város népességének felel meg. Ugyanakkor sem új
infrastruktúra, sem lakás, élelem, ivóvíz, vagy akár egészségügyi
szolgáltatások tekintetében nem tudjuk tartani a lépést ezzel a hatalmas
növekedéssel. A növekvő számú ember egyszerűen több és több terhet ró a
véges és egyre jobban fogyatkozó földi erőforrásokra. Az emberek
számának növekedése évente 16 millió hektár erdő és 26 milliárd tonna
termőtalaj eltűnését eredményezi, továbbá a folyók kiszáradásához, és a
sivatagi területek megnövekedéséhez vezet (évi 6 millió hektár). Ezek a
számok nem a fenntarthatóságról tanúskodnak.
Az újonnan születettek jellemzően nagyvárosokban és túlhasznált
vidéki területeken koncentrálódnak. Évente 10 millió ember hal éhen,
egymilliárd éhezik, 2 milliárd pedig nem jut tiszta, friss ivóvízhez!
Csak dumálunk, vagy tényleg történik valami?
Az ENSZ összejövetelek egyik veszélye – amit a klímakonferenciák
esetében is tapasztalhattunk -, hogy az esemény nem fordul tényleges
cselekvésbe. A népességről szóló tanácskozásának Kenya volt az egyik fő
kezdeményezője, ám Koki Muli az ENSZ kenyai nagykövet-helyettese arra
figyelmezet: nem várható, hogy a 2014-es ülés során megszületik egy
egységes állásfoglalás. A közgyűlés várhatóan elkerüli a valódi
változást, és nem fog belemenni olyan ellentmondásos kérdésekbe, mint a
nők jogai, a leány oktatás, továbbá az abortusz vagy a fogamzásgátlás
kérdése.
Történelmi bizonyítékok sora mutatja, hogy ahol nőnek van
rendelkezési joga a gyerekvállalás ügyében, és ahol a családok számára
elérhetők a fogamzásgátlók, a termékenységi ráta elkezd csökkenni. Az
állítás, miszerint az ipari fejlődés alacsonyabb népességnövekedéshez
vezet – nem minden esetben igaz. 1964 előtt a népesség együtt nőtt a
GDP-vel. Ez a helyzet azóta megváltozott Európában, ahol a termékenységi
ráta lecsökkent – ezt azonban már nem mondhatjuk el az USA-ról van
Szaúd-Arábiáról, ahol a családtervezés megvalósulását aláássa a
kulturális ellenállás. Ugyanakkor Spanyolországban és Olaszországban a
termékenységi ráta 1970-es években bekövetkező csökkenése nem a
gazdasági gyarapodása miatt következett be, hanem mert a nők jogait
kiterjesztették és végre hozzájuthattak a fogamzásgátlókhoz is.
Kolumbiában – 15 évvel azután hogy a fogamzásgátlókat széles körben
hozzáférhetővé tették - 6-ról 3-5-re esett a termékenységi ráta.
Az ENSZ jól teszi, ha ezekre az intézkedésekre koncentrál, ám ahhoz,
hogy sikereket érjenek el, muszáj lesz behozni az oktatás kérdését, akár
a kulturális ellenállással szembe menve is. A kairói konferencián
elismerték, hogy szükség van átfogó népességpolitikára, ezen belül
családtervezésre, a nemek egyenlőségére, valamint szexuális
felvilágosításra mind a fiúk, mind a lányok körében. Ám azt is
hozzátették, hogy az ilyen lépések sok kulturális szokással ellenkeznek.
A konferencián azt is kijelentették, hogy az olyan gyakorlatokat, mint
pl. az abortusz, közegészségügyi kérdésként kellene kezelni, az anyaság
biztonságának megteremtése érdekében.
Babatunde Osotimehin,
az ENSZ népesedési alapjának igazgatója szerint szorosan együtt kell
működni az egyes közösségekkel, ha búcsút akarunk mondani az olyan
idejétmúlt kulturális szokásoknak, mint pl. a fogamzásgátlás tiltása
vagy a női nemi szervek csonkolása. Osotimehin nyilatkozata szerint a
szervezet – az UNICEF-fel szoros együttműködésben – csak a 2012-es évben
1800 közösséghez jutott el közvetlenül, hogy e kulturális akadályokat
sikerüljön meghaladni. A családokkal a családtervezésről és a
fogamzásgátlásról beszéltek, ami Osotimehin szerint „a legfontosabb
eszköz, ami egy nő számára adható, ha fel akarjuk szabadítani az életét
és az energiáit....." s azt is megjegyezte: „...a világ hallgat ránk".
Változik a hozzáállás
Az ENSZ becslése szerint, a jelenlegi trendekkel számolva 2050-re
várhatóan 10 milliárdan leszünk, 2100-ra pedig 12-14 millárd között lesz
az emberiség létszáma. Ez azt jelenti, hogy kétszer annyi ember él majd
egy olyan világban, ahol sokkal kevesebb erőforrás áll rendelkezésre.
Mivel már 7 milliárd ember számára sem vagyunk képesek megteremteni az
alapvető minimális életszínvonalat, ezek a számok elég ijesztőek.
Ugyanakkor azért változik az emberek hozzáállása. Egy amerikai közvélemény-kutatás
szerint az amerikaiak 60%-a tudja, hogy a népességnövekedés a vadon élő
állatfajok kihalása között összefüggés van, 57%-uk pedig azt is
megérti, hogyan függ ez össze a klímaváltozással. Ez jelentős változás
akár 10 évvel ezelőtthöz képest is. A változás mozgatója pedig a
világméretű környezetvédelmi válság, mellyel szembe kell néznünk. Az
USA-ban például 2050-re várhatóan 36 millió hektárnyi erdő esik
áldozatul a városok terjeszkedésének. Floridában pedig a túlzott mértékű
vízhasználat és vízkiemelés miatt már most sós víz áramlott az
elsődleges víztartó rétegekbe, melyek 19 millió ember számára jelentik a
vízforrást.
A vízhiány most már a világ legtöbb területén – legyen az gazdag vagy
szegény (pl, USA, Peking, Madras, Mexikó) – jelentkezik, részben a
túlfogyasztás miatt, részben mert túl sok ember kénytelen használni a
véges mennyiségű erőforrásokat. Az Aral-tó példádul 1960 óta eredeti
területének 10%-ára csökkent.
Népesség, fogyasztás és technológia
Az 1970-es években Paul Ehrlich és John Holdren amerikai ökológusok megalkották az azóta már híressé vált képletet,
mellyel kiszámítható, hogy az emberiség ökológiai szempontból milyen
hatással van bolygónkra, azaz mekkora az ökológiai lábnyoma. A formula
így szól: I = PAT, ahol I az ökológiai hatás, P a népesség, A a bőség
(vagy más néven a fogyasztás mértéke), T pedig a technológiai tényező.
Egyszerűen megfogalmazva, az emberiség bolygóra gyakorolt hatása attól
függ, hány ember, mennyi erőforrást fogyaszt (per kapita átszámolva), és
közben milyen technológiát használ (szén, szénhidrogének, automobilok,
atomenergia stb). A lényeg, hogy a népesség nem elhanyagolható tényező.
Ez a képlet hasznos ugyan, ám nem szabad elfelejtkeznünk arról az
„apróságról", hogy a technológiai faktorban beállt változásoknak nem
mindig lineáris a hatása. Egy-egy technológiai változtatás kapcsán
exponenciálisan növekedhet az ökológiai nyomás. Vegyük csak például a
British Petrol Mexikói-öbölben bekövetkezett olajkatasztrófáját, vagy a
fukusimai atomerőmű-baleset égbekiáltó következményeit. (A végső
exponenciális hatás egy nukleáris háború bekövetkezése volna.)
Hogy mi másért kell még észben tartanunk a technológia exponenciális
hatását? Mert maguk az ökoszisztémák is reagálhatnak úgy, hogy a hatás
megsokszorozódik. Valahányszor megbolygatjuk a természetet, egy
sor-rendszerszintű választ generálunk, amelyeknek a következményeit
aztán nem tudjuk ellenőrzésünk alatt tartani. Jó példa erre a globális
felmelegedés. A légkörben felhalmozódott szén felmelegíti a levegőt, a
földet, a vizeket, ám maga a felmelegedés is további hatásokkal jár: a
fagyott talaj felolvadván metánt bocsát ki, és ez további felmelegedést
okoz; vagy pl. az olvadó sarki jég csökkenti a föld fényvisszaverő
képességét (albedóját), amitől szintén fokozódik a felmelegedés; a
haldokló erdők kevesebb szén-dioxidot tudnak megkötni, ezért növekszik a
természetes erdőtüzek száma, stb.
A képlet talán pontosabb volna, ha így fogalmaznánk: az emberiség
ökológiai lábnyoma függ a népességtől, az egy főre jutó fogyasztástól, a
technológiától és a rendszerszintű válaszoktól, amelyek lehetnek
exponenciálisak (nem lineárisak) is.
Természetesen a legnagyobb ökológiai lábnyoma a gazdag nemzeteknek és
fogyasztóknak van, ám az abszolút számokat is figyelembe kell venni.
Van még mód arra, hogy a Föld népességének számát stabilizáljuk
erőszakkal kirótt szabályozás nélkül: ti. az oktatás és a nők jogainak
kiterjesztésével, valamint a fogamzásgátlás hozzáférhetővé tételével.
Csak reménykedhetünk abban, hogy 2014-ben az ENSZ elfogadja eme
irányelveket, és komoly lépéseket tesz a megvalósítás érdekében is.
Forrás: greenfo.hu